TIDLIGERE PÅ
Kjenner du Ammit?
Egyptisk gudinne, ikke sant? Verdens første busemann.
Ammits rettferdighet ser livene våre i sin helhet.
Derfor må vi vekke henne til live igjen.
Hun skal lyse opp veien for å helbrede verden.
Du er skyld i dette selv, Khonsu.
Nå er han bundet til dette stedet.
Det må være en av de store.
Vi vant.
Steven.
-Kjenner du Steven? -Det er klart jeg kjenner Steven.
Om vi ikke kan...
-Marc? Marc! -Steven!
Vi må vekk herfra.
Hei.
Hjelp!
Dette er bare din feil!
Ro deg ned. Marc? Marc.
Jeg skjøt deg ikke.
Hjernen din veksler mellom
fornuft og tøv.
Se for deg dette. Hjernen din er en pendel
som svinger mellom en vanskelig virkelighet
der du er pasienten min her på Putnam medisinske anlegg
i Chicago i Illinois,
og en betryggende fantasi som du har skapt selv.
At du er en slags superhelt.
Du gjør alt du kan for å unngå å se inn i deg selv.
Du er ikke egentlig en lege.
Er det derfor du ypper til innbilte slåsskamper her på sykehuset?
Nei. Du er ikke lege.
Jeg føler meg ekte. Jeg føler meg som en ekte lege.
Du er ikke lege.
Greit.
Jeg er ikke en ekte lege. Greit.
Det handler ikke om meg.
Vi begynner med deg. Vi prøver din måte. Tenk tilbake.
Hvordan kom du hit i dag?
Hvordan kom du hit?
Jeg tok bussen,
slik jeg alltid gjør.
Vil du vite hva du sa til meg om hvordan du kom hit?
Du sa at du var på et sted som merkelig nok lignet på dette kontoret,
bortsett fra at det var i Egypt. Og at du var med et neshorn
-og... -Flodhest.
Du har rett. Det var en flodhest,
men den snakket.
Hva tror du? Er det fornuftig
eller tøv?
Tøv?
Jeg synes dette er oppmuntrende.
Jeg gjør ærlig talt det.
En hjerne som sliter, bygger ofte steder
for å la forskjellige aspekter av jeget søke ly
fra våre mest traumatiske minner.
Det kalles et organiserende prinsipp.
Enkelte ser et slott.
Andre ser en labyrint eller et bibliotek.
Eller en... psykiatrisk avdeling?
Ja. Det kan være en psykiatrisk avdeling.
Det jeg synes er interessant, er denne... Den nye dyrefiguren.
-Flodhesten? -Jeg synes det er interessant.
Flodhesten kan bryte ned murene mellom deg og Steven,
så vi endelig kan forstå.
Forstå hva?
Før du ble opprørt, snakket du om en gutt.
Husker du gutten?
Kan du fortelle meg om den lille gutten?
Takk. Jeg har det flott.
Ja.
De må betale deg mye penger her.
-Vet du hva? -Du er veldig flink.
Jeg føler meg strålende. Har aldri følt meg så bra.
Jeg finner veien ut selv. Takk. Doktor! Nei, du er ikke...
Du vil slippe fri det monsteret... Han kommer til å ødelegge alt!
-Han kommer til å ødelegge alt! -Vær forsiktig med ham.
Jeg er ikke fienden din!
Nei!
Flodhest!
Jøss!
Medisinen er fantastisk.
Er han alltid så intens?
Han? Ja, egentlig.
Er dere tvillinger?
-Nei. -Ja, på en måte.
Flott.
Da har jeg alt klart for meg.
Da er vi to.
For litt siden trodde jeg jeg hadde blitt skutt og drept.
Jøss! Dette kommer til å grille hjernen din,
men jeg tror du bare tok en liten pause.
Jeg er redd du faktisk er død.
Unnskyld. Hva?
Men...
Er jeg død? Er vi døde?
Ja.
Ja, Marc. Jeg tror hun har rett.
Jeg tror vi døde.
Jeg har faktisk... Vent litt...
Det er lenge siden en sjel kom forbi her.
Litt distrahert... Unnskyld meg.
Greit. Her er det.
Velkommen, milde reisende,
til Duats rike.
Duat? Den egyptiske underverdenen.
Dette er Tawret,
kvinner og barns gudinne,
og hun veileder oss på reisen til det hinsidige.
Greit.
Så dette er det hinsidige?
-Det hinsidige? -Et liv etter døden. Ikke det hinsidige.
Du ville blitt overrasket over hvor mange plan
-med ubunden bevissthet som finnes. -Ja.
Som forfedrenes plan. Nydelig. Uansett.
Jeg har faktisk kort for alt dette
om dere bare venter, og... Beklager.
Vent... Ha det.
Så...
Fordi Duats sanne natur er umulig for menneskesinnet
-å forstå... -Akkurat.
...oppfatter du kanskje dette riket som noe
som er mer gjenkjennelig for deg.
Psykiatrisk avdeling var første gang for meg,
men vi kan følge strømmen, ikke sant?
Hvorfor skulle vi se for oss dette riket som et psykiatrisk sykehus?
Fordi vi er gale.
Vi er gale.
Denne snakkende flodhesten,
den snakkende døde fuglen, deg utenfor kroppen min nå.
Og nå det hinsidige.
-Det er virkeligheten, og dette... -Marc.
Sykehuset. Det er fantasien.
-Beklager, han... -Dr. Harrow har rett.
Dr. Harrow?
Dette er et organiserende prinsipp.
-Er han lege nå? -Jeg skal bevise det.
Forbi denne døren, for eksempel.
Om vi går gjennom den, er det pasienter der,
og Crawley er sikkert i ferd med å rope "bingo"!
Herregud!
Hva er dette?
Det er underverdenen.
Jeg er ikke sprø.
Jeg er død.
-Hvor sa du at vi skulle? -Vi seiler til Aaru.
Til sivmarkene, ikke sant, Tawret?
Så han er den smarte?
Om hjertet ditt er balansert i livet, skal du tilbringe evigheten i paradis.
Sivmarkene.
Men før vi kommer dit, må jeg bare gjøre en rask, liten...
Forsiktig!
Flott! Det funket! Sett på maken!
Og jeg som var redd jeg skulle blåse hull i brystene deres.
Unnskyld. Hva?
Vent. Hva er det hun gjør?
Hun veier hjertene våre på rettferdighetens vekt
og sannhetens fjær.
I det gamle Egypt trodde de at hjertet
viste hvem du virkelig var i livet.
Om vekten var i balanse når du kom til veis ende,
fikk sjelen lov til å gå til sivmarkene.
-Hva om den ikke er i balanse? -Da blir man kastet over bord.
De døde drar deg ned til Duat,
der du skal være evig frosset i sand.
Ingen ubalanserte sjeler på min båt. Sånn er reglene.
Jeg krysser fingrene for dere.
Det er det samme hva flodhesten sier. Vi ender ikke opp der nede.
Og vi skal ikke til sivmarkene heller.
-Hva foreslår du? -Om det blir nødvendig,
dreper vi flodhesten og stjeler båten.
Dreper?
Gutter?
Hva? Hvorfor gjør den det? Hvorfor beveger den seg sånn?
Jeg vet ikke. Jeg har ikke et kort for dette.
Det er hjertene.
De er ikke fulle.
Og tro meg, jeg er halvfullt-glass-typen, men...
De føles ufullstendige.
Hva betyr det?
Uten en balansert vekt tar Duat sjelen din til slutt.
Har du noen andre forslag?
Denne båten inneholder alle minnene i et liv.
Jeg vet ikke hva dere har skjult, men jeg råder dere til
å gå inn og vise hverandre sannheten.
Balanser vekten før vi kommer til sivmarkene,
ellers blir sjelene deres tilintetgjort.
-Greit. -Hvordan skal vi gjøre dette?
Vet ikke. Tror du det går bra med Layla?
Ja. Inntil videre.
Kjenner jeg henne rett, drar hun på selvmordsoppdrag for å stoppe Harrow.
Da må vi skynde oss, ikke sant?
Vet du hva Layla hadde syntes var greit?
-Ikke si det. -Jeg sier bare at det er
én flodhest og to av oss,
og skipet kan ikke være så vanskelig å styre.
-Og vi må ikke faktisk... -Må ikke hva? Drepe gudinnen Tawret?
Nei, bare finne et tau til meg og...
Ja. Eller vi kan gjøre som hun sier,
og hjelpe hverandre med å finne ut hva enn det er vi visstnok skjuler.
Jeg vet ikke hvordan det er med deg, men minnene mine er bare rot.
Mine også.
Det er sprøtt.
Hva er dette?
Steven, hva skal vi gjøre her?
Skal vi se på alle minnene jeg noen gang har hatt?
Husker du dette?
Ja. Jeg vet ikke. Det er bare en gate.
Hvor mange gater har du gått nedover i livet ditt?
Hjelp!
Hørte du det?
Hei.
Bare en skummel kafé full av lik.
Det er alt det er. Ingen premie for å gjette hvem sitt rom dette er.
-Ditt. -Morsomt.
Dubai.
Gabon.
New York. Du tuller.
Søren.
Kjenner du disse folkene?
Nei. Å nei.
Ikke alle sammen, vel?
Drepte du alle sammen?
De var forbrytere. Mordere. Overgripere. De verste av de verste.
Khonsu ville straffe dem.
Det var det han mente med å beskytte nattens reisende.
Husker du alle?
Prøv å ta et liv selv.
Se hvor fort du glemmer det.
Jeg ønsket jeg kunne mislykkes, så en av dem kunne drepe meg i stedet.
-Helbredingen var en forbannelse. -Marc!
Ser du dette? Se.
Vekten sakker ned. Det fungerer.
Greit. Hva nå? Hva gjør vi? Vil du ta neste?
Hvem er det?
Marc,
hvorfor er det et barn i et rom fullt av folk som du har drept?
-Steven, ikke gå nær ham. -Hei, småen.
Hva heter du? Vent.
-Vent litt. -Steven. Vent!
Kom igjen! Nei, vent! Steven!
Åpne døra!
-Åpne døra! -Mamma?
Maten er klar. Hvem er sulten? RoRo?
Mamma, kom og se på tegningen min.
Han tegnet fisken med bare én finne.
Marc, vær snill med lillebroren din.
Hadde jeg en bror?
Jeg er ikke sulten. Vil du gå til hulen?
Vi spiser senere.
Gutter? Ikke vær borte for lenge.
Marc. Hva gjør du?
Hold øye med broren din. Greit?
Ha det på badet.
Gamle sjokolade.
Hvor ble de av?
Vi gjør det. Kom igjen.
Greit, men...
Men jeg er Rosser.
Hører du det, dr. Grant?
Det gjør jeg, Rosser.
Det høres ut som fare.
Dr. Grant?
-Ikke når det regner, sa mamma. -Det går bra. Ikke vær så barnslig.
Det var kult.
Herregud. Å nei.
Gutter?
Dere må komme dere ut herfra!
Gutter?
Ikke gå lengre!
Vannet stiger altfor fort!
Dere må komme dere ut.
Gutter?
Hvor er de?
Steven? Kom tilbake!
Gutter?
Kom igjen, gutter. Vi må dra!
Hører dere meg?
Hvor er dere?
Marc!
-Hjelp oss! -Marc! Herregud.
-RoRo! -Følg stemmen min.
-Gutter! -Mamma!
-Mamma! Jeg vil ha mamma! -Nei.
Jeg hører deg!
-Mamma! -Jeg hører deg, Marc!
RoRo!
-Det er bare et minne. -Hjelp!
-Mamma! -Pokker, Steven.
Hei, Steven.
Jeg vil ha RoRo tilbake.
Jeg vil ha ham tilbake.
Hva gjør du her?
Kom igjen.
Du skulle passe på ham!
Steven, kom.
Du lot ham drukne.
Dette er bare din feil!
Du. Steven. Kom hit.
Kom hit! Stopp! Ikke gå opp dit!
Stopp!
Wendy? Kom igjen. Vær så snill.
Wendy, vær så snill.
Vi skal blåse ut lysene.
Hun kommer ikke.
Moren din er ikke helt frisk, Marc.
Vi gjør det bare vi to i år.
Greit?
Steven!
Du kan ikke ha bursdag uten favorittkaken din!
Begynn med disse. Greit?
Du var alltid sjalu på ham.
Siden han ble født.
Jeg skulle ha visst at du kom til å gjøre noe slikt.
Mamma, hva er det du gjør?
Steven!
Hva skjedde i det rommet, Marc?
-Nå holder det, Steven. -Greit!
Hvorfor husker du henne sånn?
Det var ikke sånn hun var.
Nei. Slipp meg. La meg dra tilbake. Hva er det du skjuler?
Kom inn, Marc.
Hun skal få hjelp.
Pappa.
-Vi fikser dette. -Du skulle fikse dette.
Altså... hvorfor har du ikke det?
Jeg kan ikke miste enda en sønn.
Vær så snill.
Vær så snill...
Det holder, Steven.
Ligg unna meg!
Hvor i helsike er vi nå?
Herregud.
Harrow sa at du var leiesoldat.
At du drepte gisler.
-Og du tror på det? -Ja. Hadde ikke overrasket meg.
Når man dissosierer og forsvinner, blir man avskjediget fra militæret.
Hadde ikke mange valg etter det,
så jeg begynte å jobbe for min gamle sjef, Bushman.
Jobben var å raide en egyptisk grav.
Men Bushman endret planen,
og ville ikke ha vitner. Jeg kunne ikke leve med det.
Er det dr. El-Faouly?
Faren til Layla?
Jeg prøvde å få alle bort.
Men vi klarte det ikke.
Tydeligvis.
Hva skjedde med deg?
Så bortkastet.
Jeg føler smerten inni deg.
Hva i helsike er du?
Jeg er guden Khonsu,
på leting etter en kriger.
En kriger.
Lykke til med det.
Som kan være hendene mine, øynene mine, hevnen min.
Som kan være mitt siste ord mot dem som utfører onde gjerninger.
Som kan binde sitt vesen til meg
og utslette kun de verste, de som fortjener det.
Ønsker du å dø,
eller ønsker du å leve?
Jeg vet ikke.
Jeg føler sinnet ditt. Sprukket. Knust.
Fascinerende.
Du er en verdig kandidat til å tjene meg i denne tiden.
I bytte mot livet ditt,
sverger du å beskytte nattens reisende
og gi min hevn til dem som vil skade dem?
Den slu, gamle gribben.
Han manipulerte deg fra begynnelsen av.
Han holdt oss i live.
Marc, han utnyttet deg.
Eller jeg kunne fortsette å være det jeg alltid har vært.
En drapsmann.
Sverger du å beskytte nattens reisende
og gi min hevn til dem som vil skade dem?
Ja.
Se.
Vekten.
Har vi klart det? Er den i balanse?
Så reis deg.
Reis deg og lev igjen.
Som min hevnende knyttneve.
Som min
Moon Knight.
Er det...
Kom igjen, Marc!
Tawret, hva er det som skjer?
Frykten sprer seg i den øvre verden.
Ubalanserte sjeler blir dømt eller sendt til sanden før sin tid.
Dette er ille. Det er ondskap.
-Harrow. -Skjønner du hvorfor vi må tilbake?
Selv om jeg kunne sende dere opp igjen,
hadde dere kommet tilbake til en kropp med en kule i.
Dere kan ikke leges.
Kan du sende en beskjed til Layla? Hjelp oss med å befri Khonsu.
Sikker på at du vil være med Khonsu igjen?
Det virker som om du virkelig vil vekk fra ham.
Jeg ville det, men det er vår eneste sjanse. Det må bli sånn.
Vær så snill, Tawret, du må hjelpe oss.
Vær så snill.
Hvorfor ikke?
Osiris kommer ikke til å like dette,
men porten hans er den eneste veien tilbake.
Gå inn igjen! Dere har ikke lang tid.
Få vekten i balanse.
Det soverommet du ikke ville jeg skulle gå inn på.
-Det er dit vi må gå. -Bare et øyeblikk.
Bare vent et øyeblikk. Bare gi meg et øyeblikk her.
Vi må ikke gå gjennom alt igjen.
Vi kan bare snakke.
Her og nå. Jeg kan fortelle deg...
Jeg kan fortelle deg alt. Greit?
Men vær så snill, ikke tving oss dit igjen.
Det er ikke verdt det.
Ikke verdt det?
Marc, du er i ferd med å miste alt.
Forstår du?
Om vi ikke kommer oss tilbake og Harrow lykkes
og alle de menneskene dør...
Om Layla dør,
er det på din kappe.
Det er bare din feil.
Nei! Du kan ikke! Jeg nekter å gjøre det.
Jeg nekter å gjøre det! Du kan ikke tvinge meg!
Marc.
Slutt.
Ga du meg en sprøyte?
Du ser for mange filmer.
Vi kan ikke bedøve pasienter ufrivillig.
Ikke nå for tiden. Ikke med mindre det er helt nødvendig.
Marc, det du har gjort, er så vanskelig.
Jeg er stolt av deg.
Å gjenoppleve slike traumatiske minner kan være vondt.
De ser og føles ekte ut,
og du har holdt på i mange timer.
Bra jobbet.
Du har sett inn i deg selv,
sett dypt inn i alle øyeblikkene som gjør deg til deg.
Her. Kom igjen. Ta det.
Ja. Jeg er så stolt av deg, Marc.
Bare bli hos meg et øyeblikk.
Jeg vil at du skal tenke på dette.
Tror du at du skapte Steven
for å skjule deg for alt det fæle du føler du har gjort i livet ditt,
eller tror du Steven skapte Marc for å straffe verden
for det moren din gjorde mot deg?
Vet du det?
Husker du det?
Det er bare én måte å få vite det på.
Du må åpne deg for Steven.
Man kan ikke gjøre fremskritt uten å forstå.
Klarer du det?
Kan du åpne deg for Steven?
Jeg... Dette er rommet mitt.
Jeg husker enkelte ting, men ikke dette.
Det er ikke mamma. Det er ikke moren min.
Det er ikke moren min.
Marc, åpne døra.
Åpne døra med en eneste gang.
Det er ikke moren min.
-Åpne døra. -Det er ikke moren min.
Det er ikke moren min.
Fy søren. Se hvordan det ser ut her.
Jeg må ordne det før mamma ser det.
Marc, åpne døra med en eneste gang!
"Når faren lurer, frykter ikke Steven Grant noe."
Du diktet meg opp.
Åpne døra med en eneste gang!
Du skal lære
å høre etter.
Hvorfor tvinger du meg til å gjøre dette?
Jeg vil se hva hun gjorde.
Ditt grusomme menneske.
Du trenger ikke se det.
Det er hele poenget med deg.
Poenget med meg?
Poenget med meg? Å være stressballen din?
Jeg trodde at jeg var den opprinnelige,
men jeg er bare noe du har diktet opp.
Du fikk leve
et lykkelig, enkelt, normalt liv. Forstår du?
Men det var bare løgn, ikke sant?
Og så da?
Har det noe å si?
Vil du huske sannheten?
At du hadde en mor som slo deg? Som hatet deg?
Som gjorde livet ditt til et helvete?
Du lyver. Du prøver bare å gjøre meg opprørt.
Men du har fått leve i troen på at hun var glad i deg.
At hun var snill. At hun fortsatt lever!
Hva?
Hva snakker du om?
Hun lever. Jeg snakker med henne hver dag. Hva prater du om?
Pappa ringte meg etter alle disse årene,
angående shivaen hennes, og jeg klarte det ikke.
Nei, dette er feil. Dette er helt feil.
-Steven, unnskyld. -Nei.
Nei. Nei takk.
-Nei. Slipp meg ut! -Ro deg ned. Det er i orden.
Slipp meg ut!
Herregud. Unnskyld.
Jeg er veldig lei meg. Jeg...
Du skremte meg. Ga deg en dusj, ikke sant?
Steven?
Vent. Hva er dette...
Det er fint å se deg igjen.
Hva er dette? Er det en slags prøve?
Jeg kjenner igjen dette stedet.
Hva er dette?
-Steven, jeg er legen din. Husker du? -Er du legen min?
-Jeg er her for å hjelpe deg. -Var det dr. Harrow?
-Det stemmer. -Ja, sett på maken.
Jøss.
Du har kommet deg frem i verden, ikke sant?
Jeg var redd vi aldri fikk snakke sammen igjen.
Det er så rart. Den lille frisyren. Den dumme barten.
Veldig Ned Flanders.
-Steven. -Hva driver Tawret med nå?
Det er min feil. Jeg ba Marc om å åpne seg for deg.
Fikk han snakket med deg?
Ja, han...
Han løy for meg. Det var det han gjorde.
Hva tror du han løy for deg om?
Nysgjerrig.
Nei, det er bare... Steven, da du kom hit,
var jeg redd for at du aldri kunne vedkjenne Marc.
Hva mener du med at vi ikke...
Fikk jeg oss hit?
Etter at moren din døde.
Ikke si det.
Det er ikke sant.
Jeg er så... Jeg må...
Kødder du også med meg? Jeg vil ikke høre det.
-Steven, jeg tar sikkert feil. -Moren min lever.
Sier du det igjen, klikker jeg! Jeg lover.
Jeg tar sikkert feil.
Vil du snakke med henne? Skal vi ringe henne?
Du har ikke nummeret hennes.
Jo, vi har det i arkivet.
-Vent. Jeg får tak i Dylan. -Ikke gjør det.
Det tar to sekunder.
Ikke forstyrr henne.
Hei, Dylan. Ja. Kan du ringe Mrs. Grant?
Hun sjekker telefonene. Hun svarer ikke.
-Hun er redd telefonselgere. -Hun vil snakke med deg.
Det er jeg sikker på. Hun får tak i nummeret.
Ikke gjør det.
Greit. Takk.
-Ikke gjør det. -Det ringer.
Ikke forstyrr henne.
Hallo, Mrs. Grant. Ja, det er dr. Harrow.
Steven er her. Han vil snakke med deg.
Steven, vil du snakke med moren din?
Moren min...
Moren min er død.
Nei. Jeg gjør det ikke.
Jeg gir deg ikke den gleden.
Unnskyld.
Hva...
Hvor er jeg?
Fy søren, hva...
Helvete.
Ikke nå igjen.
Hei, mamma. Har du det bra?
Ja.
Kan du tro det? Jeg har gått meg helt bort igjen.
Jeg vet ikke hvor jeg er. For en tosk!
Nei, jeg vet det. Jeg gjorde det igjen, men jeg vet ikke.
Jeg ser nedover en gate...
Det ligner litt på Mayfair. Jeg tror...
De kjører på feil side. Beklager.
Det var her. Mammas dødsfall og shiva for to måneder siden.
Dette var øyeblikket da livene våre begynte å blø inn i hverandre.
Milwaukee... Milwaukee Avenue? Høres det kjent ut?
Jeg kunne ikke...
Jeg orket ikke det igjen.
Alt jeg hadde gjort...
Marc,
alt det fæle hun sa til deg,
hun tok feil. Det var ikke din feil.
Jeg burde ikke ha tatt ham med inn i hulen.
Du.
Du. Du var bare et barn.
Det var ikke din feil.
Kjenner du det?
Jeg tror vi stoppet.
Porten.
Osiris' port. Kom igjen. Fort.
Tawret, hva er det som skjer?
Jeg har aldri sett porten til verdenen der oppe på så nært hold.
Hvordan åpner vi den?
Beklager. Vekten kom aldri i balanse.
Reisen vår er slutt. Jeg kan ikke stoppe det uunngåelige.
Jeg heiet på dere,
men Duats ubalanserte sjeler må ta deres.
Marc, de ser ikke så hyggelige ut.
Gjem deg.
Gabon. New York, Dubai.
Pass på!
Å nei!
Tawret!
Nei!
Herregud.
Marc, du klarer dette.
Men om jeg er deg...
...klarer jeg det også.
Seks!
Jeg foretrekker cricket.
Nei!
Marc! Nei!
Steven!
Nei, vent!
-Vent! -Steven! Løp!
-Vent! -Han kommer!
Fortsett... Stopp båten!
Vent!
Herregud.
-Steven! -Vent...
Nei! Steven!
Stopp båten!
Vekten er i balanse.
BASERT PÅ MARVEL-TEGNESERIENE
For informasjon om ressurser for mental helse nær deg,
besøk National Alliance on Mental Illness på NAMI.org
Norske tekster: Heidi Rabbevåg